DINCOLO DE VIAȚĂ
Traducerea și adaptarea: Cookie, Nahrmer & veverița_bc
Hai, trezește-te!
Trebuie să le iei cadouri copiilor înainte să plecăm.
O să le iau ceva din aeroport.
Nici nu mă gândesc.
În aeroport găsești numai porcării.
Marie, mai lasă-mă să dorm jumătate de oră.
Bine.
Dacă nu le iei tu cadouri copiilor tăi, le iau eu.
Dacă tot cobori, spune-le să ne calculeze nota
și să-mi trimită micul-dejun, te rog.
Știi ce? Afișele astea au împânzit tot Parisul.
Din câte se pare, nu le poți evita.
Marie, ia telefonul cu tine, te rog.
Alo?
Ce faci?
Câte ai văzut?
Serios?
Bună dimineața. Ne puteți calcula nota, vă rog?
- Camera 331. - Sigur.
Puteți trimite și micul-dejun? Niște cafea, fructe...
- Bine, imediat. - Mulțumesc. La revedere!
Agenția mi-a spus că vor fi 120 de afișe în Paris.
Poți să-mi rezumi titlurile? N-am timp să cercetez pe Internet.
Asta-i bine.
Te îmbrățișez. Bine, pa.
Bună!
Îmi place brățara asta! Aveți mai multe așa?
Da?
Da, o cumpăr pe asta.
- Cât costă? - Un dolar.
Haide, fugi!
Întinde mâna!
Dă-mi mâna!
- Bine, stai așa. - Nu respiră!
Cred c-a murit.
Își revine. Vino!
Dă totul afară! Respiră! Vomită!
- Ești bine? - Da...
Marie...
Tu ia loc până vorbesc eu cu fratele meu, bine?
- În regulă? - Da, sigur.
Stai jos.
Bună.
- Cum ai putut să-mi faci asta? - Poftim?
Cum ai putut? Știi doar că nu mă mai ocup cu asta.
Doar de data asta. E un client important.
Am nevoie de favoarea asta.
- Asta e ultima oară. - Știu, știu...
- Bine, domnule... - Andreou. Christos.
Christos, bine...
O să vă țin de mâini până stabilesc o legătură.
Pentru o mai bună interpretare, limitați-vă la a răspunde cu "da" sau "nu".
Dați-mi mâinile.
- O femeie apropiată dvs a murit? - Da.
Era în floarea vârstei, pe la 50 de ani?
Da.
- Femeia respectivă era soția dvs? - Da.
Înțeleg că ați fost mult timp împreună.
Da.
- Dar nu v-a fost mereu ușor. - Nu.
- A fost cumva bolnavă? - Da.
A fost bolnavă mult timp. Avea dificultăți locomotorii?
Da.
- Era țintuită la pat? - Da.
Avea scleroză multiplă.
Îmi pare rău...
Vrea să-și ceară scuze de la dvs fiindcă v-a distrus căsnicia.
Nu e adevărat.
Se învinovățește că a trebuit s-o îngrijiți
chiar din fragedă tinerețe.
Își dorește să vă găsiți pe altcineva acum,
înainte să fie prea târziu.
Fiindcă de întinerit, nu întineriți.
Și cu slăbitul stați cam prost.
Așa e.
- Are simțul umorului. - Da!
Acum, îmi spune să fiți atent.
Trebuie să vă spună ceva important.
Presupun că vrea să-mi transmită vreo dată...
Iunie... În iunie?
Vă spune ceva?
Atunci v-ați căsătorit sau atunci a murit ea?
Nu.
Văd că tot insistă cu luna iunie.
Poate că mă înșel eu, se mai întâmplă.
Eu nici nu mă mai ocup cu așa ceva.
Oi fi ruginit și eu.
Mulțumesc!
Puștiule, nici nu știu cum să-ți mulțumesc.
Mersi, frățioare!
Îți rămân dator.
A fost incredibil! Fratele tău are talent.
- Știu. - Serios, are un talent monstruos.
Eram destul de sceptic înainte să vin aici.
Toate chestiile astea spiritiste sunt porcării pentru mine.
Mi-a spus lucruri pe care nu le-am mai spus nimănui.
Poate să scoată bani frumoși din asta.
O vreme, a scos bani frumoși. Avea un birou, un site.
S-au scris articole în ziar, până și o carte despre el.
Serios?
- Și ce s-a întâmplat? - N-a putu face față.
A întors spatele afacerii. Mi-a spus că o viață
în care răscolești moartea își pierde sensul.
Acum lucrează într-o fabrică.
Câștigă două miare pe lună, dar zice că-i fericit.
Cine știe? Nu voia să-și mai folosească puterile,
dar l-am convins să facă o excepție în cazul tău.
Apreciez gestul, amice. A fost o experiență...
Îți rămân dator.
- Vorbim luni de afacerea aia? - Da. Grozav, Christo, mersi!
Cine-i June, dacă nu sunt indiscret?
June Menendez a fost infirmiera soției mele.
A îngrijit-o timp de 15 ani.
Timp de zece ani din cei 15, am fost îndrăgostit de ea.
Dar m-am simțit așa vinovat, că n-am spus nimănui.
Cu atât mai puțin lui June.
Am înțeles...
Să conduci cu atenție.
...să tot fi mers vreo 800 de metri, iar batista mea din buzunar se umezise.
Când m-am uitat, spre uimirea mea,
am zărit-o pe Peggotty năpustindu-se dintr-un gard viu.
Aceasta a sărit în trăsură. N-a scos un cuvânt,
ci m-a strâns pâna ce presiunea din nas devenise dureroasă.
Mi-a îndesat în buzunare câteva prăjiturele
și mi-a așezat o pungă-n mâini, apoi a coborât și a fugit.
Numaidecât, am observat că unul dintre nasturii ei
se rostogolea pe jos.
L-am cules de jos și l-am prețuit mult timp
ca pe o dragă amintire.
Bine, copii, așa!
Minunat!
Ia spuneți-mi, băieți, care dintre voi e mai mare?
Eu, cu 12 minute.
Serios? Se observă cu ochiul liber.
- Iar tu ești Marcus? - Nu, el e Marcus.
- Așa, exact. - Cel tăcut.
Eu tocmai voiam să spun că-i chipeș.
- Eu sunt Jason. - Am priceput.
Ești fratele mai mare, vorbărețul.
Cel care se dă isteț.
Minunat! Am terminat.
Bun... Ce-ați făcut voi, ați jefuit cabina telefonică?
- Mulțumim. - Sunteți liberi.
- La revedere! - Baftă, pa-pa!
Ce s-a întâmplat?
Nu înțeleg. Pot s-o copiez pe a ta?
Nu.
Te rog, mâine trebuie s-o am gata.
Ghinion!
O s-o vadă ea mâine dimineață.
- Noapte bună, Jason. - Noapte bună.
La naiba!
Jackie, ești acasă?
Hai, deschide!
Hai, trezește-te!
Deschide, te rog!
Băieți, n-are niciun rost. Știm c-o acoperiți.
Trezește-o și aranjeaz-o puțin! Au venit cei de la Protecția Copilului!
Mamă! Trezește-te!
Jackie, ești înăuntru?
Nu-i acasă. E plecată la piață.
Mamă, hai odată!
O s-o așteptăm.
Băieți, n-are niciun rost. Știm c-o acoperiți.
Hai, mamă, trezește-te! Te rog!
Haideți, băieți! Noi așteptăm afară.
Dacă nu apare în cinci minute,
chemăm unitatea de poliție de la Protecția Copilului.
Hai, deschideți!
A vorbit serios! Aveți cinci minute!
Mersi. Le-am luat.
Jason, deschide ușa!
Puteți să intrați, s-o așteptați, dacă doriți.
Luați loc.
Mulțumim.
Sper să nu mai întârzie prea mult.
Am ajuns!
Bună! Nu vă așteptam pe la noi.
Am și uitat că treceți pe-aici.
Jason, fugi de pune ibricul pe foc.
Marcus, adu o farfurie, să scot niște prăjituri.
- Ce ziceți de casă? - Arată bine.
Minunat!
Jackie, mai bine stai jos.
Știți ce cred eu?
Cred că e cel mai frumos cadou de pe lume!
Îmi place la nebunie. Mulțumesc.
Băieții mei...
- Marcus, faci ceva pentru mine? - Da.
Dă-mi cutia din dulap.
- Da, mamă. - Mulțumesc.
Vreau să te duci la farmacie.
Dă-i banii ăștia farmacistului, iar el va ști ce să facă, bine?
- Da, mamă. - Mulțumesc, puiule.
- Mă duc eu. - De ce?
Marcus nu și-a făcut încă temele.
Bine, du-te.
Lasă-mă pe mine, rezolv eu.
Să nu întârzii mult, că am nevoie de ele.
- Să ai grijă, Jason. Bine? - O să am.
Ne vedem mai târziu.
Tu de ce nu ți-ai făcut tema? Vino la mine!
Ia să-ți văd fața. Ești un înger.
Bine, uită de temă. Poți s-o copiezi de la mine.
Vreau să cauți ce înseamnă "naltrexonă" și "hidroclorotiazidă".
Bine, așteaptă puțin.
Am găsit, cred că asta e.
Naltrexona blochează efectul heroinei și a altor narcotice.
Detoxifierea poate dura între o săptămână și o lună.
Asta înseamnă că renunță la droguri?
Da, cred că exact asta înseamnă.
E grozav! N-a mai făcut asta până acum.
Am auzit numai promisiuni.
Era doar o chestiune de timp.
- Poftim. - Mulțumesc"
Gândește-te, am simți că trăim și noi într-o familie normală.
- Micuțule, ce ascunzi acolo? - Ce-ai tu aici?
Jase?
Jason?
Marcus!
Jason?
Jason!
Te rog, Jason!
Jason, hai! Am nevoie de tine!
Te rog...
Hai...
Jason!
Jason, revino-ți!
Te rog, Jason...
O CATASTROFĂ FĂRĂ PRECEDENT
Mă simt prost. Trebuia să rămân și să scriu despre eveniment.
După ce ți s-a întâmplat?
Au trimis o echipă de la biroul din Hong Kong.
N-am mai făcut niciodată așa ceva...
... să mă eschivez de la un asemenea subiect.
- Te simți bine? - Da.
- Vrei să urc cu tine? - Nu, mersi.
Am uitat... Pentru copiii tăi.
Te iubesc.
Cifrele estimate azi se ridică la mai multe miliarde de dolari.
Dar, desigur, vom vorbi despre supraviețuitori.
Sperăm să existe și supraviețuitori.
Numărul victimelor e estimat la mai multe sute de mii.
Suntem martorii unor imagini de coșmar aici,
după ce acest tsunami a devastat întreaga populație.
Bună seara tuturor!
Mulțumesc tuturor!
Marie, mă auzi?
Da.
Bine, mult succes tuturor! Reluați-vă locurile.
Intrăm în direct în cinci, patru, trei, doi...
- Am intrat. - Aveți legătura, dră Lelay.
Doamnelor și domnilor, bună seara și bun venit
la o nouă ediție a emisiunii "Fereastră spre evenimente".
Astă-seară, invitatul nostru va fi dl Guillaume Bellechere,
președintele cunoscutei mărci de haine, Soucil.
Veți descoperi un reportaj uimitor, șocant
despre utilizarea minorilor în fabricile lor din sud-estul Asiei.
Un reportaj de Cyril Guignard.
Nouă, celor din Occident, ne e ușor să criticăm
metodele de lucru în Lumea a Treia.
Adevărul e că acele fabrici
joacă un rol vital în dezvoltarea industrială
și în evoluția celor mai sărace țări.
Să ne facem înțeleși, salariile pe care noi le oferim
sunt considerabil mai mari decât salariile locale.
Marie, atacă-l!
...mâna de lucru...
Marie, mă auzi?
Sări la gâtul lui!
Marie, mă auzi? Atacă-l!
Chiar credeți că veți convinge clienții francezi
cu aceste explicații, dle Bellechere?
Dacă s-ar ști în ce condiții sunt fabricate hainele,
credeți că afacerea va mai fi una profitabilă?
Mergeți la fața locului și aflați câtă nevoie au acei oameni de noi.
Mulțumesc, dle Bellechere.
Mulțumesc tuturor. Am ajuns la finele ediției.
Ne vedem data viitoare.
Îmi pare rău, a fost un dezastru.
Corectăm la editare. N-o să observe nimeni.
A fost vina mea.
Un președinte defensiv a fost un start dificil pentru noul sezon.
Vrei să ieșim, să mâncăm ceva?
- Nu, mersi. - Ești sigură?
Bine, atunci ne vedem mâine.
- Didier? - Da.
Cred că s-a întâmplat ceva cu mine acolo.
- Ai fost la marginea prăpastiei. - Nu, chiar mi s-a întâmplat ceva.
Când eram sub apă...
...am avut viziuni.
Nu știu.
Ai suferit o comoție, te-ai lovit la cap.
Ai dreptate.
Două ziare de dreapta pretind că șiiții ieșiseră în stradă.
Dădeau foc la mașini și jefuiau magazine.
Alte ziare declară că zarva a fost creată
de elemente din partidele naționaliste,
pentru a abate suspiciuni negative asupra minorităților rasiale.
Ce spui de subiectul despre șiiți?
De ce?
Ce crezi despre povestea aia cu șiiți?
Cred că e foarte bună.
Eu trebuie să lucrez până târziu, să termin niște lucruri.
Bine, ne vedem mâine.
Pot să-ți spun ceva...
...ce nu-ți va place să auzi?
Cred că te-ai întors la muncă prea curând.
Fizic, ești bine, dar, de la accident...
Ia-ți liber o perioadă, ca să poți depăși incidentul.
Măcar câteva săptămâni.
Să depășesc incidentul?
Ai spus mereu că-ți dorești să scrii.
Cât despre ideea cu cartea,
Michel s-ar năpusti să-ți ofere bani frumoși.
Dar mi-ar lua ceva timp.
Vechiul post nu fuge nicăieri.
Tot ce contează e să te simți tu mai bine.
Avem mare nevoie de tine.
O să mă gândesc.
Salut!
Ai văzut întâlnirea de azi, de la la primul etaj,
cu tipii din conducere și cu uniunea?
Nu, n-am observat.
Au stat închiși toată după-amiaza.
Te face să dai dreptate zvonurilor.
Care zvonuri?
C-o să disponibilizeze 30% din forța de muncă?
Ai auzit zvonul, nu?
Da, exact.
- Ce-i cu tine azi? - N-am dormit prea bine aseară.
- Bine, atunci ne vedem mâine. - Da, pe mâine!
Bun venit tuturor
la cea de-a zecea săptămână de bucătărie italienească.
Numele meu e Carlo. Unii dintre voi mă cunosc deja.
Ați urmat alte cursuri de-ale mele.
Celor care nu mă cunosc, le urez "bună seara".
Puteți să-mi spuneți "dle bucătar".
În mare, vom lucra pe perechi la curs,
așa c-aș vrea să încep prin a vă forma echipele.
Nu fiți timizi, luați-vă un partener.
Observ că unii au venit deja cu perechea,
alții au mai lucrat împreună și înainte...
Bine. Cine-a rămas pe dinafară?
Mă scuzați! Îmi pare tare rău c-am întârziat.
Drumurile sunt închise din nu știu ce motiv.
În plus, un nemernic de la biroul de înregistrări
mi-a procesat cererea cu viteza melcului.
Am întârziat?
- Nu, deloc. Cum te cheamă? - Melanie.
Bine, Melanie. Noi tocmai făceam echipele.
Ce-ar fi să te alături...
- Cum te cheamă pe tine? - George.
George! Melanie, tu lucrezi cu George,
iar tu, Alice, ești cu...
- Tony. - Ce mai faci, Tony?
În regulă.
La ora de educație fizică, îți încălzești încheieturile.
Noi ne încălzim cu un pahar de Barbaresco,
un vin minunat din regiunea Piedmont,
aflată în nord-vestul Italiei.
E făcut din struguri Nebbiolo.
Luați o înghițitură.
Noroc!
Și niște muzică.
Gătitul implică toate simțurile:
nasul, ochii, cerul gurii, precum și urechile.
Astă-seară, o luăm cu începutul.
Piatra de temelie în bucătăria italienească
e tradiționalul sos de tomate din Toscana.
La preparare, avem nevoie de roșii bucățite,
așa că hai să ne punem pe bucățit!
Nu vă grăbiți. Uitați ce roșii minunate avem!
Iar muzica întregește atmosfera minunată.
Doamne, unii dintre ei sunt tare pricepuți!
- Tu vii pentru prima oară? - Da.
Și eu la fel.
Am citit în broșură că totul culminează cu un concurs.
Am văzut și eu.
Urmează să fim notați de un critic de restaurante local.
Nu cred c-ar trebui să fim prea optimiști.
De ce nu? Mai avem zece săptămâni.
Așa este.
Și încă nu ne-am tăiat degetele.
Ai o atitudine grozavă.
Cine folosește cuțitul cel mic? Eu sunt singurul...
Se pare că da!
Femeia de lângă mine și-a adus propriul cuțit.
- Serios?! - Da, am văzut eu.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Grozav, da! Pe săptămâna viitoare.
Pa!
- George Lonegan? - Da.
Regret să vă deranjez. Sunt vecina dlui Andreou.
Tipul grec, pe la 50 de ani, căruia i-a murit soția de curând?
Cred că i-ați ghicit de curând.
- Mă scuzați, dră... - Candace.
Bine, Candace. Eu nu mai interpretez viziuni.
Dar săptămâna trecută i-ați interpretat dlui Andreou.
Știu, dar e un asociat de-al fratelui meu.
A fost un caz singular.
Vă rog, vă dau cuvântul meu că nu mai spun nimănui.
- Îmi pare rău. - Ascultați-mă...
- Am adus bani. - Nu vă vreau banii.
Toți banii pe care-i am!
Mi-am pierdut singurul copil...
Vreau doar să vorbesc cu ea, vă rog!
Nu vă pot ajuta. Nu mai fac asta! Vă rog!
Am bani!
Domnule Lonegan...
Vă rog!
Vreau să vorbesc cu copilul meu...
A mai venit cineva la mine să-i citesc.
Mulțumită prietenului tău, dl Andreou.
- Poftim? - Da...
I-am spus nenorocitului de grec să-și țină gura.
Haideți, fetelor! Trebuie să respingeți mingea!
E clar că nu și-a ținut gura.
O să discut cu el, să mă asigur că nu se mai repetă, bine?
- Și? - Și ce?
- Ai făcut-o? - Ce anume?
- I-ai ghicit femeii? - Tu tot nu pricepi, nu?
Tu crezi că, dacă pot scoate bani din asta...
Doar fiindcă pot, tu crezi c-ar trebui s-o fac.
Da, eu așa cred.
În plus, cred că-i de datoria ta să faci asta,
dat fiind c-ai un dar.
Nu-i un dar, Billy, ci un blestem!
Nici n-ai idee...
Îmi distruge orice șansă de a trăi o viață normală.
Mă simt ca un ciudat.
Ciudat sau nu, tu ăsta ești, George!
Nu poți să fugi de asta la nesfârșit!
Pentru a-i abate gândurile de la acest trist subiect,
i-am spus domnului Micawber că mă bizuiam pe el să prepare punciul
și l-am pus față în față cu lămâile.
Proaspăta lui amărăciune, ca să nu spun deznădejde,
s-a risipit într-o clipită.
Niciodată n-am văzut un om să se delecteze
cu aroma cojilor de lămâie și a zahărului,
cu mirosul romului care ardea,
în timp ce învârtea cu lingura, amesteca și gusta,
de parcă în loc de punci, ar fi făcut o avere,
menită să-i fericească urmașii peste veacuri.
Moartea nu e sfârșitul, ci doar începutul.
Poarta către Lumea de Dincolo,
care reflectă comportarea noastră din timpul vieții.
Dumnezeu, în mărinimia Lui infinită, a creat Raiul, unde e și Jason acum,
înconjurat de îngeri și sfinți, privind în jos către noi.
Și, deși trupul lui Jason va fi una cu țărâna,
sufletul său e deja lângă Dumnezeu.
Veți găsi cenușa lui Jason în spatele bisericii,
dar, până atunci, dacă se poate, vreau să ieșiți pe ușa din față.
Bună dimineața. Vă rog, intrați.
Noapte bună, Jase.
Nu va dura mult. E doar un cămin temporar.
Până când mama ta se va simți mai bine.
Cuplul ales de noi are multă experiență
și locuiește aproape de casa ta.
Bineînțeles, vei merge la aceeași școală.
Nu vreau să plec cu altcineva.
Vreau să rămân cu tine. Unde te duci?
Lăsați-mă puțin cu el.
Am nevoie de puțin timp să-mi revin.
Dar nu voi fugi, îți promit.
Aș putea să rămân cu tine și mi-aș dori tare mult asta,
dar nu sunt suficient de puternică să fac asta.
Nu mă aștept să înțelegi.
Iar faptul că te părăsesc acum ți se pare ceva groaznic.
Dar îți promit că nu te voi dezamăgi.
Îți promit.
Îmi pare atât de rău. Te iubesc.
Să fii cuminte.
În istoria postbelică a Franței, doar doi președinți au contat:
de Gaulle și el.
Despre de Gaulle s-a scris tot ce era de scris.
Acum, eu vreau să termin treaba cu Mitterrand.
Sunt subiecte fascinante.
Abolirea pedepsei cu moartea, Uniunea Europeană...
Provenind dintr-o familie de dreapta, el i-a atras pe politicienii de stânga.
Mai mult, i-a convertit la liberalism.
Uimitor! A fost o revoluție, nu?
Concentrați-vă pe partea sa ascunsă, care nu a fost studiată.
E mort de zece ani. E momentul potrivit pentru a pătrunde mai adânc.
Vreau să sap în trecutul lui.
Vichy, scandalul "Elf"... Ce rol a avut?
Fregatele taiwaneze, scandalul "Papon".
Mazarine, Marguerite Duras...
Poveștile acestea nu au fost studiate. Au fost îngropate.
Eu voi spune cine a știut, cine nu a vorbit.
Nu vom stârni o controversă prea mare?
Nu cred...
Eu vreau o carte care să poată fi citită de toți.
Mitterrand nu a fost doar un politician.
Mitterrand a fost un simbol.
El e "Tonton", unchiul nostru!
Poate că ăsta ar trebui să fie titlul cărții.
"Tonton".
Nu cred că putem păstra titlul ăsta.
Sigur că nu. A fost o glumă.
Aștept să veniți voi cu propuneri de titlu.
Poate "Distrugerea unui mit" sau "Statuia șovăielnică"?
Aștept cu nerăbdare sugestiile voastre.
Vom face o listă.
Mulțumesc.
Felicitări.
E cel mai potrivit moment.
În prezent nu se întâmplă nimic pe plan politic.
Vei scrie cartea pe care ai vrut întotdeauna s-o scrii.
Îți vei găsi liniștea.
Când va începe vara, vei fi din nou în centrul atenției.
Cu un best-seller în mână și un contract renegociat.
- Mai tare ca niciodată. - Întocmai.
Vei întoarce ghinionul în avantajul tău.
Asta mi-a plăcut mereu la tine. Niciodată nu ești o victimă.
Așa e.
Nici victimă, nici vulnerabilă, nici nu mă plâng...
Scuzați-mă. Masa dumneavoastră e pregătită.
Perfect. Sunt hămesit.
Pot să te întreb ceva?
Ce crezi că urmează după moarte?
E o întrebare bizară.
Răspunde-mi.
Când mori, totul se termină. Se întunecă totul și gata.
De ce?
Asta e tot? Se lasă întunericul?
Complet întuneric. Se stinge lumina.
Vidul etern.
Nu crezi că e posibil să mai fie ceva?
- Ce anume? - Nu știu, ceva...
Viața de Dincolo.
Nu cred asta.
Dacă ar fi existat așa ceva, nu ar fi descoperit-o până acum?
Ar exista dovezi.
Cred că ai dreptate.
Ai multe asemenea întrebări?
- Mai vrei șampanie? - Da. Mulțumesc.
"Îi ajutăm pe cei dragi vouă să pășească în lumină."
"Călătorie în Viața de Dincolo."
Dacă vreți să fiți buni bucătari, trebuie să vă stimulăm imaginația.
Degeaba știți să tocați și să prăjiți,
dacă nu puteți atribui nume, culori și chiar forme aromelor.
Bun. Primul sortiment.
Nu e ușor, așa că nu vă faceți griji dacă nu vă dați seama.
Mai întâi, încercați să-l descrieți.
- Ce fel de textură are? - Ești gata?
Ce consistență are?
Foarte bine.
N-am nici cea mai mică idee ce mi-ai dat.
N-ai nicio idee. Bine.
Nu e un fruct. Are gust de nucă.
Și e puțin dulce... cred.
"Gust de nucă și dulce."
- Se descurcă? - Da.
- Cum facem asta? - Ce anume?
Putem inventa o grămadă de prostii sau putem fi sinceri unul cu celălalt.
Legat de ce?
Legat de motivul pentru care facem cursuri la seral.
Deschide gura.
Vă descurcați? Cum merge?
Are o aromă de stejar. Sau poate de nucșoară.
Doar nu ai venit aici să înveți să gătești spaghetele perfecte.
Nu chiar.
Bine, încep eu.
Fac asta fiindcă abia m-am mutat în San Francisco,
fiindcă vreau să-mi fac noi prieteni
și, dacă am noroc, poate-l voi găsi pe bărbatul visurilor mele.
Deschide gura.
De ce te-ai mutat în San Francisco?
Fiindcă am fost părăsită de cineva în Pittsburgh.
Îmi pare rău.
Nu chiar la altar, dar nici mult nu mai aveam.
Plătisem rochia de mireasă, făcusem rezervare pentru luna de miere...
Dar e în regulă. Am trecut peste asta. Aproape.
De fapt, nu mi-a trecut deloc.
- Ce gust a avut? - Nu știu.
Nu prea... Nu știu.
- Încercăm din nou? - Da, bine.
- Ești gata? - Da.
- E fasole? - Da.
Are gust... de fasole neagră.
- Am dreptate? - Da.
La fel ca și la tine, viața mea s-a schimbat recent.
Am vrut să-mi fac ordine în priorități.
Care a fost schimbarea? Un divorț?
Nimic de genul ăsta. O slujbă. Trebuia să renunț.
Nu-mi permitea să am o viață personală.
Cu siguranță are nucă.
Nu o să-mi spui despre ce slujbă e vorba?
Te deranjează dacă nu-ți spun?
Nu-ți face griji. Nu eram un ucigaș.
Deschide gura.
- Ardei. - Da.
- Nu-i așa că a fost grozav? - Da, a fost bine.
- Mi-a făcut poftă de mâncare. - Și mie.
Vrei să mâncăm ceva?
Da. E un loc pe-aici pe care-l laudă toți.
Glumești? Practic suntem experți.
- Pot să conduc eu. - Da, ar fi grozav.
- Stai de mult în San Francisco? - Aici m-am născut și am crescut.
Mă ocup eu de astea. Tu fă-te comodă.
Sunt partenera ta. Trebuie să... Trebuie să facem asta împreună.
Ia te uită...
- Sunt recente? - Da, eu cu fratele meu, Billy.
- Tu ai moștenit frumusețea. - Iar el, orice altceva.
- Copiii lui? - Da, nepoțelele mele.
Ce-i asta? Vreun străbunic de-al tău?
Nu, e Charles Dickens. Sunt un mare fan de-al lui.
Oamenii tot vorbesc despre Shakespeare, care e grozav, sigur,
dar Dickens...
Lasă-mă pe mine. Am metoda mea să-l deschid.
Salut, sunt Billy.
Am dat de prietenul nostru grec. I-am spus să-și țină gura.
Așa că nu o să-ți mai bată toți ciudații la ușă, să le citești.
Dar a ținut morțiș să spună cât de talentat ești.
Și la câți impostori sunt, cineva care chiar are acest dar...
Îmi cer scuze pentru asta.
- Despre ce dar e vorba? - Nimic. Nu-ți face griji.
Chiar sunt interesată.
Slujba pe care am avut-o... Eram mediu.
- Ce? - Știu, dar e adevărat.
Am avut o boală în copilărie.
O infecție a dus la febră, care mi-a provocat inflamarea
creierului și a coloanei vertebrale.
Se numește encefalomielită.
Au fost nevoiți să mă opereze pe creier.
A fost o procedură complicată de opt ore.
Aproape că am murit pe masă.
De fapt, chiar am murit și m-au resuscitat de câteva ori.
M-au făcut bine, dar cred că au stricat altceva,
fiindcă, la scurt timp după aceea, am început să am migrene,
după aceea, coșmaruri, iar apoi au apărut unele legături.
Într-o zi, eram cu un prieten și am avut o viziune cu o femeie.
Clară ca lumina zilei.
I-am descris prietenului femeia din viziune
și se pare că era mama lui, pe care nu o văzusem niciodată.
Și care murise cu o săptămână în urmă.
- Încă nu râzi? - Nu.
Am presupus că a fost o coincidență, dar, odată cu trecerea timpului,
am început să am tot mai multe asemenea viziuni.
Doctorii mi-au făcut o serie de teste
și le-au spus părinților mei că am schizofrenie pasivă.
Mi-au dat și niște pastile care au oprit viziunile,
dar și orice altă activitate din creierul meu.
Așa că a trebuit să aleg.
Fie trăiam toată viața cu aceste halucinații,
fără să am vreun control asupra lor,
fie nu aș mai fi avut niciun fel de viață.
Dumnezeule!
Am uitat de mâncare.
Pot să te întreb ceva?
- Crezi că astea sunt gata? - George...
Te deranjează dacă-ți spun că răspunsul este nu?
Nici măcar nu știi ce voiam să te întreb.
Ba da. Voiai să mă întrebi dacă-ți pot citi și ție.
Melanie, abia ne-am cunoscut, dar te plac foarte mult.
Putem să ne prefacem că toate astea nu s-au întâmplat?
Să uităm de telefon și de mesajul fratelui meu?
- Să uităm de discuția asta? - De ce?
Fiindcă dacă pornim pe drumul ăsta, orice șansă ar fi fost
să existe ceva normal între noi va dispărea.
Așa va fi. Crede-mă. Am mai trecut prin asta.
Uneori pare frumos să știi totul despre cineva,
dar e mai bine să ascunzi unele lucruri.
Te înțeleg, dar îți dai seama că sunt curioasă.
Desigur.
Te rog...
Bine.
Ia loc.
Îți voi atinge mâinile, ca să fac o legătură,
apoi îți voi da drumul.
- Și-ți voi pune câteva întrebări. - Sigur.
Dă-mi mâinile.
E o femeie înaltă, slabă, are părul șaten...
Știi despre cine vorbesc?
- E mama ta? - Da.
Și simt o durere în piept.
- Așa a murit. Atac de cord. - Îmi pare rău.
Ești gata să mâncăm?
Nu mai este și altceva? Îmi dau seama.
Te rog, mai e ceva. Se vede asta.
Crezi că nu pot face față?
Bine.
Când m-ai atins mai devreme, am văzut un bărbat... brunet.
Tatăl meu.
- A decedat de curând? - Anul trecut.
- Spunea doar... Am auzit doar... - Ce-ai auzit?
- Cât îi pare de rău. - Pentru ce?
Pentru ce ți-a făcut. Cu mult timp în urmă.
Și spera că-l vei putea ierta într-o bună zi.
Îmi pare rău.
Nu, mie îmi pare rău. Fiindcă am insistat să faci asta.
Poate că nu ar fi trebuit să facem asta.
Nu știu ce să spun.
Poate că dacă aș pleca acum, să ne prefacem că asta nu s-a întâmplat...
Vom fi bine. Sunt sigură.
Încă mai avem de câștigat un concurs, nu?
Ar fi trebuit să te ascult. Când afli prea multe...
- Ne vedem săptămâna viitoare. - Sigur.
Cunoscutul simțământ de nemulțumire, ce-mi învăluia cândva viața,
a revenit ca un musafir nepoftit, mai copleșitor ca înainte.
Mă urmărea ca o melodie tristă.
Conștiința dezolantă a tot ce pierdusem,
a tot ce iubisem vreodată.
Și a rămas doar un pustiu acoperit de ruine
ce se întindea neîntrerupt până în zarea întunecată.
- Bună. - Bună, Marcus.
Eu sunt Angela iar el e David.
Să-ți arăt bucătăria. Uită-te și tu prin jur.
Aici luăm micul dejun dimineața. Ce-ți place să mănânci dimineața?
Noi mâncăm terci de ovăz. Ție îți place?
Sau cereale?
Asta e camera ta.
Ultimul nostru băiat, Ricky, s-a mutat cu o lună în urmă.
A împlinit 18 ani.
S-a angajat pentru prima dată. E agent de pază.
Haide, acum e a ta.
Scuză-ne puțin, Marcus.
- Ai apucat-o bine? - Da.
Noapte bună, Jase.
Cine e de acord că eucalipții cresc la munte și au vârste de sute de ani?
Mai are cineva ceva de adăugat?
Marcus, dă-ți jos șapca, te rog.
Să trecem la numărul șase, de pe pagina următoare.
Uitați-vă la fragmentul de text "Wings of Courage".
- Mulțumesc că ați venit. - Cu plăcere.
- Ținem legătura în permanență. - Da.
- Marcus, ne vedem în curând. - Să fii cuminte.
E pauza de prânz, Marcus. Vii?
Îngerul Morții vine la tine și te va găsi.
Indiferent unde te-ai ascunde.
Chiar dacă te ascunzi ca un bogătaș în castel,
îngerul lui Dumnezeu te va găsi.
Bună. Probabil că mulți suntem prea speriați să ne întrebăm
ce se întâmplă cu noi după moarte.
Dar dacă crezi în Hristos, nu ai de ce să-ți faci griji.
Bună ziua. Sunt Marie Lelay. Am venit s-o văd pe dr Rousseau.
- O anunț că ați sosit. - Mulțumesc.
Îmi cer scuze, nu v-am înțeles.
Ce n-am da să știm exact unde merge?
Dar, din ce mi-ați scris, poate că știți deja.
- Dr Rousseau. - Marie Lelay.
Mă bucur să vă cunosc.
Trebuie să vă spun despre viziunea pe care am avut-o.
A fost o senzație foarte plăcută.
Totul era liniștit. Întuneric peste tot.
Iar în fața ochilor era o lumină...
- O senzație de imponderabilitate? - Da.
Și un câmp vizual ce acoperea toate direcțiile?
- Inexistența timpului și inerție? - Da.
- O senzație de omnisciență? - Întocmai.
- Doriți niște ceai? - Da, mulțumesc.
Ca om de știință și ateu nu credeam în asemenea lucruri.
Viața de Dincolo și experiențe în moarte?
Ca toată lumea, credeam că oamenii văd o lumină puternică,
Grădina Raiului și altele, fiindcă erau condiționați cultural.
Dar, după 25 de ani în ospiciu, lucrând cu oameni care au murit,
dar care apoi au revenit la viață...
Experiențele lor sunt foarte asemănătoare.
Nu poate fi doar o coincidență.
În plus, când au avut aceste trăiri, aproape toți erau inconștienți,
o stare în care creierul nu poate crea imagini noi.
Deci credeți că am trecut prin ceva real?
Da. Cred că ați trecut prin moarte.
Aveți totul aici.
Mă tem că dacă periplul dvs va semăna cu al meu,
nu va fi unul ușor și veți fi singură pe acest drum.
Oamenii devin iraționali în legătură cu acest subiect,
uneori chiar ostili, dar dovezile sunt determinante.
Eu am încercat.
Poate că cineva cu influența dvs poate schimba asta.
- Sper că veți reuși. - Mulțumesc.
Mult succes!
Bună seara, doamnelor și domnilor.
Drept urmare a unei declarații comune a companiilor Vivendi și VFM,
care anunță profituri trimestriale mai mari decât anticipaseră,
ne întrebăm dacă declinul economic al Franței nu e de fapt o exagerare.
Poți să vii puțin?
Ia loc.
Știi că s-a discutat mult pe aici despre unele disponibilizări.
Da, am auzit.
Directorii au discutat cu sindicatele și au pregătit oferte
pentru oricine acceptă disponibilizarea voluntară.
- Disponibilizare voluntară. - Oferta nu e rea deloc.
Primești șase luni de plată,
iar asigurarea medicală se prelungește pe doi ani.
Și ce legătură are asta cu mine?
E revoltător. Lucrezi acolo de trei ani.
Nu ai lipsit o zi de la muncă.
- Au spus că nu e ceva personal. - Ce prostii!
Îi protejează pe cei care au familie.
Ar trebui să-ți angajezi un avocat.
Dacă ai nevoie de ajutor, voi da eu câteva telefoane.
Dar știi ce cred eu că ar trebui să faci.
Da, știu.
Website-ul încă mai există. Te așteaptă.
Ar fi diferit de data asta, George.
Putem controla asta. Maxim trei clienți pe zi.
Nu-ți vom mai face public numărul de telefon.
Fără reclame în mass-media. Ne-am învățat minte, nu?
Măcar gândește-te la asta.
- Ești bine, George? - Da.
Pari puțin cam abătut.
O să fiu eu partenerul tău. Noi doi putem câștiga.
Bine. Grozav.
Ai grijă la degete.
Alo?
Clare? Sunt Dennis. Cred că ar trebui să vii pe la noi.
Sigur că da, Dennis. Vin imediat.
- Câți bani erau acolo? - 200 de lire.
Am sunat la școală și mi-au spus că n-a trecut pe-acolo.
Care-i pasul următor?
N-ar fi prea bine să implicăm poliția acum.
Asta e ultima soluție.
Ne anunțați când se întoarce?
Ținem legătura.
Mă bucur că ne-am văzut.
Mă tem că dl Shield, spiritistul nostru, e foarte ocupat.
Cel mai devreme, vă poate vedea peste șase săptămâni.
Dna Joyce, spiritista noastră cu experiență,
va ține o lectură publică în seara aceasta,
dacă vă interesează, în sala de lectură.
Bine. O să-mi încerc norocul.
- Te pot ajuta cu ceva? - Nu, mersi.
Am o senzație foarte puternică din partea asta a încăperii.
Cineva al cărui nume începe cu "J".
Înseamnă numele ăsta ceva pentru cineva de-aici?
Pentru nimeni?
Nu fi timid.
Spune-ne numele tău, te rog.
- Marcus. - Marcus, hai aici, să te văd.
Bravo. Așa te vreau, Marcus.
N-o să-ți fac nimic, stai liniștit.
Foarte frumos.
Marcus, ai pierdut pe cineva recent?
A fost cineva foarte apropiat ție?
Îmi spune numele. Îl cheamă Joe.
- Sau Jack! - Jason.
Exact. Îți era foarte apropiat, nu?
Era o rudă de-a ta?
Era tatăl tău?
Tati îți spune să nu fii trist și să ai grijă de mami în locul lui.
Vei face asta pentru el?
Aplaudați-l pe Marcus, doamnelor și domnilor.
Oameni buni...
E ca și cum ai intra în transă...
Ghidul meu spiritual va vorbi cu tine prin intermediul meu.
Cine mă cheamă din Lumea Spiritelor?
- Spune-ți numele. - Marcus.
Marcus. Bun venit, Marcus! Numele meu e Yoshi.
O să ajustez acum nivelul microfoanelor.
Faci fizica la școală?
Atunci știi că toată materia vibrează la viteze diferite,
dar lumea spirituală funcționează la niveluri mult mai ridicate,
motiv pentru care noi n-o auzim, nu cu auzul nostru obișnuit.
Ne trebuie, de fapt, un microfon
cu un condensator supercardoid omnidirecțional.
Ca frumusețea asta.
Cred că suntem pregătiți.
Jason, ești acolo?
Fratele tău, Marcus, e aici. Ai vreun mesaj pentru el?
Grecii antici au descoperit-o primii.
"Psyhcomanteum" au numit-o ei.
Suprafața reflectoare era calea spre viața de apoi.
În ziua de azi, noi o numim "uitare în oglindă".
S-ar putea să nu poți vorbi cu el,
dar îl vei putea vedea, dacă îți dorești cu adevărat, normal.
- L-ai văzut? - Nu.
Bună seara. Cu cine vorbesc?
Nu dăm nicicum de el. O să sun la poliție.
Asta n-o să vă ajute cu nimic.
Nu mă interesează!
Stați așa. A venit. Vă sun eu înapoi.
Îmi cer scuze.
Lasă-l în pace.
Îmi cer scuze. Avem o mică întârziere.
Intrați.
Lumea e un pic mâhnite de ultimele evenimente.
Luați loc.
Marie, sincer să fiu, sunt un pic confuz.
Aveam impresia că am finanțat o carte despre Francois Mitterand.
În schimb, tu ne-ai adus primele trei capitole din...
"Dincolo de viață."
"O conspirație a tăcerii."
Îmi dau seama că nu e tocmai ceea ce vă așteptați să fie,
dar întotdeauna ați spus că editurile nu mai vin cu surprize.
Asta da, surpriză!
- Nici nu știu de unde să încep. - Măcar vi s-a părut interesantă?
Desigur. Întotdeauna ai avut fler pentru subiectele bune.
- Dar noi publicăm cărți politice... - Dar cartea asta are subiect politic!
Genul ăsta de material,
oricât ar fi de interesant pentru o piață specializată...
Azi-dimineață, la Londra, șase bombe au explodat în inima orașului.
Pare-se, coordonate, bombele au explodat în toiul orei de vârf.
De ce vă împotriviți cu toții?
De ce vă temeți atât de tare de subiectul ăsta?
E ceva real!
- Marie... - Sunt dovezi științifice...
...puse la dispoziție de cercetători siliți să lucreze în secret.
Un câștigător al premiului Nobel, vânat de lobby-ul religios!
Asta da, poveste interesantă!
E mai bună decât povestea unui bătrân politician necinstit și filantrop.
Dar o carte ca asta mai bine o scrii în engleză,
pentru piața americană.
Am pățit-o pe pielea mea, Michel.
Am văzut totul cu ochii mei.
Unde o să ajungem...
Ce-o să simțim...
... absolut toții.
Nu te interesează asta?
Ascultă și tu acum...
Noi am am finanțat o carte despre Francois Mitterrand.
Ori ne punem de acord și te apuci de scris,
ori îmi recuperez banii, mai mult n-am ce spune.
A fost foarte umilitor.
Se uitau la mine de parcă o luasem razna.
Acum șase luni se rugau de mine să scriu despre orice.
Orice, numai să fie scris de marea Marie Lelay.
Mai bine mă angajezi înapoi. M-am săturat să fiu umilită.
Azi, mi-au dat jos până și afișul.
De ce nu mi-ai spus nimic?
Și cu cartea ce-o să faci?
O s-o termin în timpul liber. Și așa mi-a făcut suficiente necazuri.
Ce s-a întâmplat?
În legătură cu slujba ta...
S-ar putea să nu fie la fel de ușor pe cât crezi.
De ce? A fost o pauză temporară. Și, asta, la sfatul tău.
Știu foarte bine, dar...
N-aveam de unde să știm
că o să vorbești în public despre experiențele astea.
- Sau că o să-ți pierzi credibilitatea. - Dar eu n-am vrut să scriu cartea.
A fost ideea ta.
Ideea mea a fost să scrii despre Mitterrand.
- Deci ce vrei să spui? - Să nu te grăbești.
Termină cartea, treci peste ea, apoi vino înapoi.
E vorba de fata aia, înlocuitoarea mea, nu?
Am urmărit-o de câteva ori. Se pricepe.
Da, dar nu e la fel de bună ca tine.
- Te culci cu ea? - Cum poți să spui așa ceva?
Mereu mi-ai spus să pun întrebările dificile.
E amuzant...
Cine s-ar fi gândit la asta?
Acum câteva luni, eram celebră...
... bogată...
... o poveste de succes.
Eram fericită,
împlinită prin muncă,
prin tine.
Știi că toate astea s-au întâmplat
pentru că nu puteai fi deranjat să cumperi cadouri pentru copiii tăi?
De ce?
Ce tot vorbești acolo? Nu pricep nimic.
Las-o baltă. Nu contează.
Alo?
Bună.
- Da? - Sunt Michel.
Ascultă...
Mă simt groaznic după întâlnirea de mai devreme.
E clar că această carte e foarte importantă pentru tine.
Cred că toți am fost un pic tensionați din cauza evenimentelor din Londra.
Am dat câteva telefoane și am găsit două edituri interesate.
Una americană, una engleză.
- Ai ceva de scris? - Da. O secundă!
Te ascult.
Bună ziua!
M-am gândit că asta ar putea fi o cameră bună pentru lectura în grup.
Nu înțeleg. Lectura în grup?
Da, poți citi în fața mai multor persoane odată.
Până la 20 de persoane sau chiar mai mult.
Plus că, așa, s-ar plăti mai puțin.
Asta ar putea fi camera ta personală de consultanță.
Chiar alături, o să fie camera mea.
De aici o să mă asigur eu că toate lucrurile se rezolvă.
Nu trebuie să te mai gândești la nimic.
Nu mai înțeleg nimic. Cu celelalte afaceri ce faci?
Desigur, va trebui să renunț.
Nu la toate deodată, dar după ce începem aici...
Hai să mergem acasă. Trebuie să te odihnești și tu.
Ai o zi încărcată mâine. Ai deja trei programări.
Da? Haide!
- Tu ești Billy Lonegan? - Da.
Înainte să plece, fratele tău m-a rugat să-ți dau asta.
- A plecat? Unde? - Habar nu am.
Dragă Billy...
Îmi pare rău.
Cred că nimic din ce-o să spun n-o să te poată convinge
că ceea ce am eu nu e un dar, ci un blestem.
Știu că părerea ta e că cee ce am eu
vine cu datoria de a-i ajuta și pe ceilalți.
Acum, însă, trebuie să mă ajut pe mine însumi.
Așa că am hotărât să iau o mică pauză.
Nu știu ce-mi rezervă viitorul sau când o să mă întorc.
Așa că să nu mă aștepți, ca să zic așa.
Să le spui lui Jenny și copiilor că îi iubesc.
Frățiorul tău, George.
Știți și dvs foarte bine care e rata de recuperare
în cazurile de abuz de droguri cum e ăsta.
- Da. - E foarte scăzută.
Și care e cea mai bună soluție de a merge mai departe?
Sunteți de acord să mai așteptăm un pic?
Da, dar nu prea mult, vă rog.
Începem să rămâne fără idei și deja se cam văd consecințele.
Îl ducem azi să-l vadă pe copilul dinaintea lui, Ricky.
Cine știe, dacă vorbesc între ei...
- Alo? - Marie Lelay?
Da.
Sunt Richard Aronson de la Aquarius Books
din Santa Fe, New Mexico.
Mă scuzați?
Aquarius Books din Santa Fe. Ne-ați trimis cartea acum două luni.
V-am sunat ca să vă spun că ne-a plăcut foarte mult.
Îmi pare rău că a durat mult, dar ne-a plăcut la nebunie.
Am vrea să vă publicăm cartea.
Serios?
De fapt, am vrea s-o tipărim
pentru Târgul de Carte de la Londra din primăvară.
- Dvs lucrați la Paris? - Da.
Deci dacă v-am ruga,
nu v-ar fi incomod să mergeți la Londra?
Nu, chiar deloc.
Eu zic că e o ocazie foarte bună pentru un pic de publicitate.
Poate și citiți ceva. Povestea e incredibilă...
Mulțumesc!
Am ajuns!
Strada Doughty, nr 48,
casa lui Charles Dickens din Londra,
unde a locuit cu soția lui, Catherine, și copiii lor.
Știe cineva câți copii au avut?
Aici suntem în holul principal.
Aceasta e vederea care-l întâmpina pe autor
ori de câte ori intra în casă.
Totul a fost păstrat exact așa cum era pe-atunci.
Dacă mă urmați pe scări, Vom ajunge la etaj...
Acum intrăm în biroul lui Dickens.
În fața dvs, e un exemplar original al cărții "O colindă de Crăciun",
una dintre cele mai celebre cărți ale lui Dickens.
Aici, lucrul pentru care, presupun, ați venit cei mai mulți dintre dvs.
Biroul lui Dickens, unde și-a scris majoritatea cărților.
Aici, pe peretele ăsta, avem mai multe ilustrații
pentru "Misterul lui Edwin Drood",
romanul pe care-l scria Dickens în momentul morții sale.
Pe peretele îndepărtat,
e un tablou foarte îndrăgit de fanii lui Dickens.
Îl înfățișează pe autor stând la birou,
personajele romanelor sale plutind în jurul său.
Știe cineva cum se numește?
"Visul lui Dickens."
Se numește "Visul lui Dickens".
Pe-aici, vă rog.
Vă invit din nou în fața casei.
Are cineva costum?
- În cât suntem azi? - În 14.
Da, așa e, e 14 azi. Bine.
Sigur o să-ți placă de Ricky.
Era cam de vârsta ta când a venit la noi.
- Și la fel de timid. - Da.
Acum e bărbat la casa lui, cu slujbă...
- E pe-aici, pe undeva. - A spus că ne vedem la intrare.
Uite-l!
Uită-te la tine! Nu te-aș fi recunoscut!
- O să ne arestezi? - Dacă te porți frumos, nu.
Marcus, el e Ricky.
- Bem o cafea mai întâi? - Da, bună idee.
E uimitor, nu crezi?
Pot să mă uit prin jur?
Da. Dar ne vedem aici peste o oră, da?
Bun băiat!
A trecut aproape un an și de-abia dacă vorbește cu noi.
- Nici eu nu vorbeam, ai uitat? - Dar el e altfel. Nu e ca tine.
- Hai să bem cafeaua aia. - Da, venim imediat.
"Dl Plornish, cu o negare modestă a meritelor sale,"
"deschise ușa camerei pentru a o lăsa să intre din nou,"
"și o urmă cu atâta nonșalanță că n-ar fi fost deloc afară,"
"încât tatăl ei ar fi putut observa fără să fi intrat la bănuieli."
"Cu toate acestea, din neștiința sa binevoitoare,"
"nu fu deloc atent."
"Plornish, după o scurtă conversație, dădu să plece,"
"făcând turul închisorii înainte să plece"
"și uitându-se la o partidă de skittles"
"cu sentimentele amestecate ale unui vechi locatar"
"care avea motivele sale să creadă că ar putea fi destinul său"
"să se întoarcă din nou."
Mulțumesc!
Mulțumesc, doamnelor și domnilor.
Dacă dorește cineva să cumpere CD-ul, vă stau la dispoziție.
Mulțumesc!
Salutare!
- George. - Pentru George.
George Lonegan.
E o mare onoare, dle Jacobi. Sunt un mare fan.
Nici nu vă imaginați.
- Vii de foarte departe. - Da.
- Ți-a plăcut? - Foarte mult, da.
- Poftim. - Mulțumesc mult.
- Succes! - Mulțumesc.
"...dacă ceea ce văzusem"
"era o privire adevărată asupra vieții de apoi"
"sau doar o fantezie ireală, probabil că nu voi afla niciodată."
"Ajung la finalul călătoriei mele
"cu la fel de multe întrebări ca atunci când am început."
"Nu mi-aș fi imaginat niciodată că voi expusă atâtor prejudecăți"
"și atâtor minți încuiate..."
"Este clar că mai avem mult"
"până când vom reuși să tratăm moartea și ceea ce urmează după ea"
"într-un mod mai sensibili..."
Dacă vreți să-mi cumpărați cartea, pot să v-o semnez.
Sunteți bineveniți.
Bună!
- Cum te numești? - Maria.
- Mulțumesc, Maria! - La revedere!
Mulțumesc!
Bună!
Mulțumesc mult!
- Mă numesc George. - George...
Mă scuzați...
Stai un pic! Te recunosc.
- Scuze? - Tu ești spiritistul ăla!
- Mă confunzi cu altcineva. - Ba da, tu ești!
- Tu ești George Lonegan. - Nu știu cine-i ăla.
Ba tu ești George Lonegan.
- Mă confunzi. - Te rog! Trebuie să vorbesc cu tine.
Tu ești George Lonegan!
- Te rog! Trebuie să vorbim... - Nu știu... Nu eu sunt...
- Tu ești spiritistul ăla! - Ba nu!
Nu sunt cine crezi tu că sunt.
Am văzut pe internet. Chiar ești spiritist.
Ce-i? Ce vrei?!
Dacă e vorba de-o interpretare,
am noutăți pentru tine: nu mă mai ocup de așa ceva.
Lasă-mă în pace!
"...eram neajutorat în imensitatea..."
"Marea se transformă într-un negru amenințător."
"Ceea ce era odinioară prietenos, acum se transformase"
"într-un monstru care voia să mă omoare."
"Valuri înalte de trei metri..."
Bună ziua. Ați văzut-o pe femeia care a citit aici?
A plecat mai devreme.
"... ca să fii speriat,"
"trebuie să-ți dai seama că ești în pericol..."
Bună, puștiule! Te pot ajuta cu ceva?
- Caut pe cineva. - Hai, pleacă de-aici.
Mai bine intri.
Haide!
- Cum te cheamă? - Marcus.
O să-ți spun regulile de bază înainte să începem.
- Îmi pare rău pentru femeia aia. - Care femeie?
Cea de la Târgul de Carte.
Mi-am dat seama că-ți plăcea de ea.
- Ba nu-mi plăcea de ea. - Ba da.
Îmi pare rău că te-am făcut să pleci de-acolo.
Habar nu am despre ce vorbești.
Hai să începem...
O să te prind de mâini, pentru că pare a fi de ajutor,
după care o să-ți dau drumul.
Stai liniștit, că nu intru în nicio transă idioată.
Trebuie să te țin de mâini ca să prind o conexiune.
Apoi o să-ți dau drumul, da?
Acum vreau să răspunzi cu "da" sau "nu" la tot ce te întreb.
- Ai înțeles? - Da.
Să vedem...
- Cineva apropiat ție a murit? - Da.
Un bărbat.
Da.
- A murit tânăr. - Da.
Era fratele tău?
Fratele tău mai mare.
Dar nu cu mult, spune el.
Doar cu câteva minute.
Îmi pare rău, puștiule.
Trebuie să mă concentrez cu puștiul ăsta.
Vorbește mult și repede.
Are un râs foarte ciudat.
Spune că are multe să-ți spună.
Spune că nu ți-ar veni să crezi cum sunt lucrurile acolo,
cum poți să devii tot ce-ți dorești.
Și toate deodată.
Și imponderabilitatea. Cică asta e mișto.
Acum râde.
E amuzant când râde.
Spune că mereu l-ai apreciat și că te bazai pe el să ia deciziile.
Uneori, foloseai asta ca o scuză.
E adevărat?
A spus să nu mai faci asta.
Acum ești pe cont propriu.
Acum spune ceva despre o șapcă.
O șapcă cu cozoroc.
A spus s-o dai jos chiar acum.
A spus să n-o mai porți, pentru că era a lui.
De-asta ți-a dat-o jos în ziua aceea, la metrou.
Știi despre ce vorbește?
Bine.
A zis că e bine că a făcut-o.
Asta e ultima oară când o să mai aibă grijă de tine.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău, îl pierd acum. Vrea să plece.
Nu, Jason...
Nu pleca!
Nu mă părăsi!
Nu vreau să fiu aici fără tine.
Te rog, Jason, nu pleca! Mi-e dor de tine!
Gata, s-a întors. Spune...
...să nu-ți faci griji că ești pe cont propriu.
Nu ești, pentru că el e în tine.
Și tu ești el.
O singură celulă.
O singură persoană.
Întotdeauna.
Mi-e dor de tine... Te rog, Jase, nu pleca!
Te rog, întoarce-te... Mi-e foarte dor de tine.
- Iar a plecat. Îmi pare rău. - Unde a plecat?
Îmi pare rău, dar nu știu.
- Dar ai făcut atâtea interpretări... - Tot nu știu.
Îmi pare rău.
Hai că te duc acasă.
Alo?
Mayfair.
Poftim?
Hotelul la care stă femeia de care-ți plăcea.
Ce tot vorbești?
Am sunt la editură și le-am spus că am auzit-o citind din carte
și că vreau să-i las o scrisoare ca să-i transmit cât de interesant a fost.
Mă rog, așa se numește, Mayfair.
Bine, foarte interesant, dar ce legătură are asta cu mine?
Alo?
Să fiu al naibii...
Cred că sunt nebun.
Bună ziua. Caut un client, Marie Lelay.
Nu răspunde nimeni în cameră. Vreți să lăsați un mesaj?
Nu.
Știți ce? Mai bine las.
- Aveți hârtie și ceva de scris? - Sigur că da.
Poftiți.
Mulțumesc.
Aici e.
Marcus? Succes!
Vino încoace!
Ce dor mi-a fost de tine!
Marcus...
Vino încoace!
Mi-a fost dor de tine!
Marie?
Bună!
Traducerea și adaptarea: Cookie, Nahrmer & veverița_bc